LIBYA - 1943
Melkein kolmivuotisen kiivaan aavikkosodan jälkeen
Rommel on ajanut brittijoukot ahtaalle.
Välimeren maiden kohtalo on vaakalaudalla.
YLLÄTYSISKU
Kapteeni, tulen Tobrukista. Viesti kenraali Ledereriltä.
Ja nämä sikarit sekä parhaat terveiset.
Majuri, uusi käsky. Teidät siirretään miestenne kanssa Tobrukiin.
Tobrukiin? Mieletöntä! - Käsky kuuluu niin.
Se on taistelualueella! Sotavankien turvallisuus on taattava!
Tobruk on nyt meidän. Se on turvallinen.
Geneven sopimuksessa on tarkat säännöt sotavankien...
Tunnemme säännöt. Vastapuoli on tietoinen vankien siirrosta.
Heil Hitler!
Te lähdette myös mukaan! Alkakaa valmistautua!
Lähdemme ihan kohta. - Entä jos kieltäydymme?
Jätämme teidät tänne.
Sitten näette, että on pahempaakin kuin punatauti.
Merrihew! - Tohtori?
Pakatkaa tavarat. - Kyllä, tohtori.
Kapteeni, se nainen! Se on hullu, se puhuu jostain lentokoneesta.
Minä huolehdin asiasta.
Italialaiset huorat ja kenraalit eivät tee minuun vaikutusta!
Puhukaa englantia!
Mikä hätänä, signorina? - Miksen voi lentää Tobrukiin?
Erikoiskuljetus vaatii erikoislupaa. - Se minulla on!
Kenraali Banducci on kiitollinen luvan omistajalle annetusta avusta.
Niin, tiedän suhteenne kenraaliin. - Suhteeni?
Suhteenne esikuntaan ovat läheiset.
Hän on suuri kenraali! Te olette vain pieni kapteeni.
Italialaiset ovat komeita sotureita, mutta saisivat pitää naisensa kurissa.
Lisää vitsejä?
Kyllä. Matkustatte kuten me muutkin.
Siis kuinka? - Kuorma-autossa. Pakatkaa!
Amsterdam... Hollantilaiset valmistavat hyviä sikareita, vai?
Oikein hyviä. - Kuivia kuin Sahara. Rommelkin polttaa näitä.
Tunnetteko Rommelin? - Kyllä, hän rakastaa Saharaa niin kuin me kaikki.
Tarkoitan "meillä" ammattisotilaita.
Minä en ole sotilas, kapteeni. Sota ei viehätä minua.
Sivuvaikutukset ovat luotaantyöntäviä. - Ei täällä ole sivuvaikutuksia.
Ei naisia, ei lapsia, ei tiellä olevia kaupunkeja.
Vain miehiä, tohtori.
Vain miehiä? - Niin...
Seis!
Alas ajoneuvoista! Antakaa käsky nousta ajoneuvoista!
Kyllä!
Seuratkaa ajoneuvoa huomaamatta!
Hän on vielä elossa, kapteeni.
Kuolleita vai eläviä? - Kuolleita. Ne haisevat jo.
Tarkastakaa kuolleet ja auto. Tuokaa kaikki paperit minulle!
Mies kärsii kuumuudesta ja nesteen puutteesta. Hän tarvitsee hoitoa.
Hoitakaa häntä sitten. Yövymme tässä.
Muodostakaa ajoneuvoista leiri. Pystyttäkää teltat.
Jäämme tähän neljään asti.
Alikersantti, teillä on aivan normaali pulssi ja hengitys.
Tekeydytte sairaaksi. Miksi?
Olen Foster. - Tunnuslevyssä lukee Weatherly.
Se on peitenimi. Olen Foster, kapteeni, 53. pioneerijoukosta.
Ettekö tunne? - Niin mitä? - 8. armeijan tiedustelua.
En ole ollut tekemisissä tiedustelun enkä 8. armeijan kanssa.
Tehän olette majori Farrow? - Olen tohtori Tarkington lääkintäjoukoista.
Hitto, missä Farrow sitten on? - Kuka?
Saattueen vangithan ovat 5. erikoisjoukkueesta?
Minun miehiäni he ovat, 15. kenttäsairaala-yksikkö.
Piru periköön!
Kun hän tulee tajuihinsa, haluan kuulustella häntä.
Se voi valitettavasti kestää kauan. Hän on sokissa. - Jaaha...
Nyt seuraa taas CBS Lontoo ja Edward R. Murrow.
Täällä Lontoo.
Tobrukin menetys vaikeuttaa Maltan huoltoyhteyksiä.
Ja taistelu Egyptistä saattaa olla jo käynnissä.
Mutta varmaa on vain se,
että parlamentti ja lehdistö etsivät syntipukkia.
Brittijoukot eivät anna aihetta moitteeseen.
Urheudellaan he olisivat ansainneet voiton, mutta he hävisivät.
Rommel rakastaa omaperäisiä ratkaisuja eivätkä arvailut kannata.
Tobruk vahvistaa Rommelin asemaa.
Sanokaa, oletteko 5. erikoisjoukkueen jäsen?
Viekää hänet pois.
Hienosti näytelty.
Mikä tuo on?
Ei huolta, hän on todellinen. Jonkun italialaisen kenraalin nainen.
Onko niitä enemmän? - Ei, vain hän. Signorina Vivianne tai jotain.
Englantilaiset siat!
Ainoa turisti matkassa... - Mitä 5. erikoisjoukkueelle tapahtui?
Mielenkiintoinen kysymys.
Ja se todistaa, että kaikki meni mönkään. - Kuka te olette?
Allan MacKenzie, 5. erikoisjoukkue. - Onko täällä muita joukkueesta?
Rippeet. Ed Brown, Bill Wembley,
Dan Garth ja Reilly.
Jouduimme eroon yksiköstä. Akuutti punatauti.
Paitsi minulla. Sain Alexandriasta lähtemättömän merkin. - Entä muut?
Vankileirillä Tunisiassa. - Hyvä Luoja
Ei se mikään yllätys voi olla. - Saitteko majuri Farrowilta ohjeet?
Vain välttämättömän: Sen, että meidät siirretään vankeina Tobrukiin.
Matkalla voisimme nujertaa saksalaiset vartiosotilaat.
Teillä kuulemma on ensi käden tietoa tykeistä Tobrukin satamassa.
Lohduksenne kerron, että 50 miestä oli koulutettu pamauttamaan ne ilmaan.
Eikö hän sanonut vain välttämättömän?
Joka idioottikin käsittää,
että Rommel valmistelee Tobrukissa uutta hyökkäystä.
Hän valvoo ilmatilaa. Tobrukiin pääsee vain mereltä käsin.
Rannikkotykistö on tuhottava, jotta laivasto pääsee sinne.
Eikö niin ole? - Niin on.
Se ei koske meitä. - Koskeepa. Montako miestä teillä on?
Mitä hullua haudottekin, minun miehiäni ei vedetä siihen.
Huomenna klo 17 yksi omista koneistamme hyökkää kimppuumme.
Tarkoitus on aiheuttaa sekasortoa, jolloin otamme johdon käsiimme.
Tahallinen ilmahyökkäys? - Lentäjä hyökkää joka tapauksessa.
Peruuttaakseni suunnitelman
tarvitsen radiolaitteen. Saan sen vain ottamalla saattueen johdon käsiini.
Entä sen jälkeen?
Palaamme brittilinjojen taakse. Se on pitkä matka vihollisalueen halki,
mutta jos meillä on ajoneuvoja, aseita, polttoainetta ja onnea...
Yksi kysymys vielä: Missä lääkintätarvikkeet ovat?
Tiedän, missä autossa ne ovat. Miksi?
Tarvitsemme aseita hankkiaksemme parempia aseita.
Huolehdin asiasta. - Hyvä.
Hyväksyn sen, että täytätte sotilaana velvollisuutenne.
Mutta ilman minua ja niitä miehiä, jotka eivät halua.
Olen kveekari. Jouduin aseistakieltäytyjänä lääkintämieheksi.
En voi auttaa teitä tehtävissä, joissa minun olisi tapettava.
Kersantti...
Seuraavana aamuna Hitler-nuoriso marssi Berliinin stadionille
Sateesta ja sumusta huolimatta 132.000 nuorta tervehti Führeriä.
Kaikki, mitä te olette, olette minun kauttani,
ja kaikki, mitä minä olen, olen teidän kauttanne.
Ja koska tämä Saksan kansan
paras rotuaines ylpeässä itsearvioinnissa
vaati rohkeasti ja uljaasti valtakunnan ja kansan johtoa,
kansa liittyy
yhä suurempina joukkoina johtajiin ja näiden alaisuuteen.
Sieg Heil!
Eikö tuo ole Luger? - Ei, Walther. Automaattinen.
Hieno. Eikö vaan, pojat?
Mitä sinä sitä laatikkoa pengot?
Mitä sinä siellä teet?
Käsivarttani särkee. Kovasti. Tarvitsen lääkettä.
Vai niin, ota sitten lääkettä.
EETTERIÄ
Saksan kansa on onnellinen tietoisena siitä,
että ikuinen pakoliike
on nyt saatu päätökseen!
Onko kellään tarkkaa kellonaikaa? Minun kelloni on pian viisi.
Klo 17?
Pidetäänkö teetauko? - Tai oluttauko? - Englantilainen kelloko?
Englantilainenhan se. Rolex. - Rolex?
Ei Rolex ole englantilainen. Se on sveitsiläinen. - Totta.
Paljonko haluat? - Kunhan ensin käyttäydyt kunnolla. Katsotaan sitten.
Se on sveitsiläinen kello. - Oikein. - Paljonko haluat siitä?
Paljonko?
Klo 17.00!
Asemiin!
Pysykää siinä!
Foster, te pirun partiolainen!
Hyvä Jumala, apua!
Radioviestinnästä ei tainnut tulla mitään. - Ei näköjään...
Valmistelkaa hautajaiset ja järjestäkää vankien vartiointi.
Tunnetteko Geneven sopimuksen sotavankien kohtelusta?
Hämäykseen tarvitaan paljon enemmän kuin pelkät sotilaspuvut.
Teidät ammutaan kaikki vakoilijoina!
Kunpa saisin itse ampua teidät!
Sinua ei haudata, supermies. Jätämme sinut korppikotkille.
Palanut kuorma-auto on hyödytön. Muut ovat lähtövalmiita.
Antakaa miehille ruokaa. - Myös saksalaisille? - Kyllä.
En löytänyt papereita. - Tässä. - Ovatko ne kunnossa?
Kulkulupa brittivangeille Afrika Korpsin mukana Tobrukiin.
MacKenzie... - Niin?
Olemme kaukana omista linjoistamme. Lähdetään matkaan. Heti.
Suunnitelmat ovat muuttuneet. - Muuttuneet? - Niin.
Radiolaite tuhoutui. Alkuperäinen suunnitelma on siis voimassa.
Meille toimitetaan ilmasta käsin aseita ja räjähteitä.
Aiotteko hyökätä Tobrukiin lääkintä- joukkueen ja neljän sairaan kanssa?
En aio. Haluan vain tuhota tykkiasemat.
Siihen tarvittavat välineet mahtuvat lääkärinlaukkuunne.
Mutta tarvitsette sotilaita. Se on itsemurhapartio!
Ei. Meriväki poimii meidät rannalta. En halua kuolla enempää kuin tekään.
Entä nuo?
Ne jäävät tänne. - Elossa!
Tuolta tulee huoltokone.
Katsokaa tarkkaan, pojat! Vipinää nyt!
Leikatkaa kamat irti ja haudatkaa laskuvarjot! Toimeksi nyt!
Täällä on niitä lisää, pojat! Joutukaa!
Äkkiä nyt, ei meillä ole aikaa koko yötä!
Töihin, pojat!
Annan teille sanani.
Entä tyttö? - Hän lähtee mukaan.
Hän kuuluu saattueeseen, on osa virallista rahtia.
Hän kuuluu teille, tohtori. - Minulle?
Paloitelkaa, jos haluatte. Leikatkaa vaikka kieli irti. Vastuu on teidän.
Mutta vangit jätetään henkiin. - Sovittu.
Hyvä on, pojat... Laidan yli.
Pidätte köydestä oikealla kädellä ja löysäätte sitä vasemmalla.
Pitäkää kiinni, löysätkää hitaasti.
Varovasti! Varokaa, henkenne riippuu siitä.
Nyt loppuu pillerin pyöritys. Teistä tehdään kommandosotilaita.
Varovasti.
Yksi, kaksi, kolme, neljä, viisi, kuusi, seitsemän, kahdeksan...
Kuunnelkaa tarkkaan, tämä ase voi vahingoittaa yhtä hyvin teitäkin.
Yhdessä säiliössä on napalmia, toisessa paineilmaa.
Se päästetään ulos tällä venttiilillä. Ilma tulee tästä,
painetaan liipaisinta, ja tässä on vempain, joka pyörii.
Ase toimii kuin sytkäri.
ÄIkää kumartuko eteenpäin! Ei koskaan aseen eteen!
Pitäkää se kaukana, pankaa sormi liipaisimelle ja ampukaa.
En lähetä heitä mielelläni näin pian taisteluun.
Mutta he ovat parempia kuin odotin, ja toimimme tilanteen mukaan.
Hiljaa, pyydän hiljaisuutta.
Hiljaisuutta! Tiedättekö, mitä se on? - Hiljaisuus...
Entä tyttö? - Hän käy hankalaksi.
Hän on arvaamaton. - Se on totta.
Jos hän paljastaa meidät natseille, olemme kaikki hukassa.
Kai jotain on tehtävissä.
Vahinko, ettette auta aineilla. - Mitä? - Hän söisi pian kädestänne.
Kai te nyt naiset tunnette. - En tämän sortin naisia.
Osaan hyvin kuvitella potilaanne.
Vetoaminen tunteisiin ei riitä. Hänellä on varmaan hintansa. - Niinpä.
Vankien kohdalla annoin periksi. Toivottavasti se ei kostaudu.
Mitä tyttöön tulee... - Antakaa minun yrittää uudelleen.
Meillä on vain vähän aikaa. - Ei sitten yhtään, kapteeni.
Luoja varjelkoon... Pysähtykää!
Ulos!
Kaksi kokonaista panssaridivisioonaa! Mitä ne täällä tekevät?
Sama se... Miehet ovat valmiita. Hyökätään!
Vasemmalla on Darnah. Tobrukiin mennään suoraan eteenpäin.
Näytämme epäilyttäviltä, kun seisomme tässä. - Niin...
Kuka muu puhuu saksaa? - Garth. - Menköön tuonne perälle.
Te tulette mukaan.
Pidänkö huolta hänestä? - Ette, hänet mainitaan papereissa.
Tehän sanoitte minun olevan vastuussa. Mieleeni tuli jotain.
Myöhäistä. - Olen lääkäri. Huolehdin hänestä.
Mistä kiikastaa?
Missä se italialainen nainen on? - Tuolla.
Alikersantti!
Hän kuuluu jollekin Mussolinin kenraalille. Ymmärrättekö?
Ymmärrän...
Ajamme rantatietä. - Ei käy, se on kielletty.
Ajakaa suoraan Tobrukiin. - Leiriydymme tähän. - Se on sallittu.
Pysäköikää tuohon.
Ymmärsitte kai pilailevani hyökkäyksestä sakemannien kimppuun.
Kaksi panssaridivisioonaa... Sitä minä en ymmärrä.
Ehkä Rommel odottaa oikeata hetkeä. - Rommel ei odota mitään.
Jos ne tulevat Darnahista. Ei, ne ovat 11. ja 21. divisioona, veteraaneja...
Varaosia! Korjauksia... - Nehän voi hoitaa kentälläkin.
Polttoaine!
Rommelilla täytyy olla polttoainevarasto täällä.
Hyvin naamioitu, kun meikäläiset eivät tiedä. - Maan alla varmaan. - Missä?
Panssaridivisioona ilman polttoainetta on romua. Voisimmepa tuhota kaksi...
Mutta se on... Ilman radiolaitetta ette voi edes viestittää asiasta!
Viestittää asiasta? Kylläpä te jaksatte, tohtori.
Jos löydän ne pirulaiset, posautan ne taivaan tuuliin.
Tiukasti valvottu laitos. Kuinka pääsemme sisään?
Voitte kysyä Rommelilta, jos pääsemme tiesulusta.